Nyári szonett

Mindenki emeli kupáját

Chilikére, ki egyre feljebb lép, 

Nevét ritmusra skandálja a nép

S szirommal borítják ruháját

Munkahegyek, éjszakák várják

Új igazgatójukat, de elébb

Koccintsuk poharinkat feléd

S majd utána veszed át a vártát

Tudjuk, nem leszel gaz,

Sem főnöknek, sem virágnak

Jóknak te leszel vigasz

Mától sebeidre nem lesz tapasz

Mert oly forgatója lettél a világnak

Ki kemény,  túlélő s ravasz.

 

Fri Villon